Det her er en af mine yndlingshistorier.
Selvom den begynder i en kælder.
Jeg fortæller den, sådan som Bellini her skrev den.
Han bor under den fantastiske og utrolige -
- Hr. Magoriums Magiske Legetøjsbutik.
Og, ja...
...han har et sovedyr.
Bellini laver bøger til de børn, der besøger legetøjsbutikken.
Men han nedskriver også hr. Magoriums livshistorie.
Hr. Magorium har lavet legetøj til Napoleon, -
- og så har han rekorden i at hænge med hovedet nedad.
Nogle kaldte Magorium et geni. Min mor kaldte ham excentriker.
En fyr fra Detroit kaldte ham mærkeligt nok Steve.
Men Magoriums historie var ved at være slut.
Det er helt i orden, for alle historier slutter før eller siden.
Når de slutter, får en ny historie chancen for at begynde.
Så begyndelsen på afslutningen begynder med kapitlet:
"Molly Mahoneys 1. Klaverkoncert."
Molly Mahoney var bestyrer af legetøjsbutikken, -
- hr. Magoriums lærling og min eneste ven.
Hver morgen arbejdede Mahoney på at færdiggøre sin første concerto.
Men det lykkedes aldrig.
Da hun var yngre, sagde alle, at hun var et musikalsk geni, -
- og hun troede på dem.
Men nu, hvor hun var blevet voksen, var hun ikke længere så sikker.
Hvorfor tror voksne aldrig på det, de gjorde som børn?
De burde vel være blevet klogere.
Mahoney skulle overbevise sig selv om, -
- at hun kunne mere, end hun selv troede.
Det ville hun snart få chancen for.
Så sådan begynder dette kapitel.
Med at min hat hænger fast.
- Eric! - Hej, Mahoney!
- Du er tilbage. - Ja.
- Varer lejren ikke i fire uger? - Nej, kun en.
- Min hat hænger fast. - Du får vist brug for en stige.
Nej, jeg skal bare hoppe lidt højere.
Der er mindst to meter derop.
- To meter? - Ja, mindst.
- Mon jeg skal tage tilløb? - Ja.
- Fik du nogen nye venner på lejren? - Ja... Jeff.
- Findes Jeff i virkeligheden? - Ja da.
Er han et dyr?
Han var et egern.
Godmorgen.
Bingo!
Det ender da galt.
HUS
- Mahoney. - Godmorgen, hr.
Allerede? Pokkers! Kom bare ind.
- Hvordan har De sovet? - Omvendt.
Ned fra sofaen, Mortimer.
- Kan du lide majroer? - Nej.
Jeg har ellers lavet majroe-budding.
Kan vi ikke snakke om det, vi talte om i sidste uge?
At papir ikke slår sten?
Nej, at jeg gerne vil finde et andet arbejde.
Jeg har lavet majroe-budding hele natten.
Det slog mig, at jeg har haft butikken i over 113 år.
Det er lang tid. Næsten 114 år.
Men jeg har absolut ingen anelse om, hvor meget butikken er værd.
- Det er ikke så godt. - Nej.
Mortimer, apport!
Tåbelige zebra. Jeg ansætter en bogholder.
Jeg vil tro, det er en krydsning mellem en bogorm og en clipseholder.
- Godt, men jeg tror ikke... - Jeg har ringet til et firma.
En af deres bedste orme kommer herhen, så den er i vinkel.
- I vinkel? - Jeps.
- Kom. - Jeg mener det.
Jeg sidder fast.
- I mit gulv? - Nej.
Menneskeligt.
Som lille imponerede jeg folk med Rachmaninoffs 2. Klaverkoncert.
Nu er jeg 23, og folk er stadig imponerede, -
- men hvis du beder mig spille det stykke, jeg kender bedst...
...vil jeg stadig spille Rachmaninoff.
Jeg synes, du skal bjergtage verden med Molly Mahoneys 1. Klaverkoncert.
Det vil jeg også gerne...
...men jeg sidder fast.
Kom.
- Den her er til dig, min kære. - Tak.
- Hvad er det? - En Congreve-terning.
- Det ligner et stykke træ. - Det er det også, men nu er det dit.
Tak. Jeg har faktisk lige tænkt på, at jeg mangler nogle stykker træ.
Uventede eventyr kræver uventede hjælpemidler.
- Skal vi på eventyr? - Min kære.
Eventyret er allerede begyndt.
Jeg vil ikke sige andet end, at tro, kærlighed, -
- dette stykke træ og en bogorm -
- kan bringe dig et sted hen, du aldrig havde drømt om.
Og lad os så få åbnet butikken.
- Vent... - Væk fra køleskabet, Mortimer.
Undskyld...
De har pyjamas på.
For den da!
Eric!
Må jeg låne din hat?
Undskyld.
- Hvad koster uroen med fiskene? - Den der?
- Den koster 50 dollars. - Er det ikke i overkanten?
Det er jo friske fisk.
Vi har en billigere uro derhenne til 17 dollars.
Men fiskene er ikke friske.
Og de har et højt kolesterolindhold.
- Molly Mahoney? - Ja.
Jeg er Dave Wolf. Vi gik i gymnasiet sammen.
Hej.
- Arbejder du virkelig stadig her? - Ja, det gør jeg faktisk.
- Hvad med dig? Hvad laver du? - Jeg er ingeniør.
Det var det med fingrene, der gjorde, at jeg genkendte dig.
Det er en fordel, når man skal slå prisen ind.
- Spiller du stadig klaver? - Ja.
Hvor spiller du?
- Derhjemme. - Jeg troede...
- Skal det pakkes ind? - Nej tak.
Hyggeligt at møde dig. Jeg har tænkt på, hvad der blev af dig.
Godt at se dig.
Vent lidt.
Hoppeboldene prøver altid at stikke af.
Ud.
Også dig.
Og dig.
Det må du undskylde. Hav det godt.
Ja...
Jeg er bare lige ude at købe ind.
Jeg køber bare ind.
Du behøver ikke male inden for stregerne.
- Kan De hjælpe mig, frøken? - Jeg kan da prøve.
Mit barnebarn ønsker sig en brandsprøjte.
Sådan en med stige og en slange, der kan sprøjte med vand.
- Men jeg kan ikke finde nogen. - Jeg kigger lige i Den Store Bog.
Her kan man finde alt, hvad vi har.
"S" som i "sprøjte" -
- eller "B" som i "brand"?
Vi prøver under "B".
- Hvordan gjorde De det? - Jeg gjorde ingenting.
- Noget må De da have gjort. - Faktisk ikke.
Det er bogen. Det er magi.
Højere op!
Få den fugl væk.
Undskyld.
Hej.
Goddag.
Hr. Magorium har bedt mig om at komme.
De er sandelig en velklædt dukkefører.
Nej.
Jeg er Henry Weston. Bogholderen. Jeg skal til jobsamtale.
Goddag.
Mit navn er Mahoney. Jeg er butiksbestyrer.
Jeg var faktisk ikke klar over, at det her var en legetøjsbutik.
Hvis børnene opdager det, bryder helvede løs.
Det var for sjov.
Det ved jeg godt.
De vil sikkert gerne tale med hr. Magorium. Et øjeblik.
Hej.
Hvad er der?
Hvad?
Det er ikke særlig pænt at stirre på folk.
Kan du ikke?
Det sker hver gang.
Goddag. Edward Magorium. Legetøjsimpresario og skoentusiast.
De er her angående stillingen som bogholder.
Nævn Fibonaccitallene fra det 11. til det 16. hele tal.
89... 144... 233... 377 og 610.
Perfekt. Har vi brug for tallet fire?
- Ja, hvis vi kan lide kvadrater. - Og det kan jeg.
Nu til hotdogspørgsmålet.
Hvorfor er der aldrig lige mange pølser og brød i pakken?
- Ekstra pølser. - Jamen hvorfor?
- Hvis man nu taber nogle. - Kun en idiot taber da sin pølse.
Alt kan jo ske.
Alt kan ske.
Det er så sandt, som det er sagt.
Du er lige den orm, jeg har brug for.
Du er ansat.
- Du er ansat. - Sådan uden videre?
- Enig, Mahoney? - Nej.
Strålende. Jeg har hørt om dig.
- Har De? - Nej, men det kommer jeg til.
Du har kuglerammen med. Fjong.
Kom, så får du en rundvisning.
And, and, and, gås.
Vi sælger alt mellem himmel og jord lige fra abegynger til zebrafigurer.
Jeg har haft butikken i 113 år, -
- men jeg har opfundet legetøj siden midten af 1770'erne.
Undskyld, sagde De 1770'erne?
Ja, så det der med bogholderi er noget helt nyt for mig.
Så er De jo mindst 240 år.
Du er allerede ansat. Du behøver ikke blære dig.
Kom med mig.
Så er vi her.
Jeg har ikke smidt noget som helst ud.
Det kan jeg godt se. Er det kun kvitteringer?
Nogle af dem er vigtige papirer. Andet er vist bare krimskrams.
Jeg kan ikke se forskel.
De har tydeligvis aldrig holdt regnskab, -
- udfyldt en selvangivelse eller fornyet Deres butikstilladelse.
- Fornyet min? - Glem det.
Det at skulle vurdere butikkens værdi på baggrund af dette...
...bombekrater er en ret uoverkommelig opgave.
Hvis det er lykkedes Dem at undgå at gå konkurs-
- eller ryge i fængsel, hvad skal jeg så her?
- Kan du holde på en hemmelighed? - Jeg har tavshedspligt.
Ja, men kan du holde på en hemmelighed?
Ja.
- Jeg skal væk. - Fra butikken?
Fra verden.
Kan du se de her sko?
Jeg så dem i en lille butik i Toscana og blev så forelsket i dem, -
- at jeg købte nok af dem til resten af mit liv.
Det er mit sidste par.
Nu må jeg gå, for jeg skal spille kugler, -
- og jeg skal varme mine tommelfingre op.
Eric! Er du klar til at spille kugler?
Hr. Magorium. Ser det der ud, som det skal?
Nej, det gør det bestemt ikke. Det må vi holde et vågent øje med.
I skal ikke tænke på mig.
Dette kapitel hedder: "Se lige her."
Se lige her.
Det er løgn, mand!
Kom.
Hold kæft, det er fedt!
Kom.
Hjælp!
Hjælp! Hjælp!
Imponerende, ikke? Det er umuligt at springe til side.
Han er virkelig sær.
Mahoney, har du set hr... farvel! Har du set hr. Magorium?
Ja, han er cirka så høj her, og så har han de vildeste øjenbryn.
Han er ovenpå.
Øv dig lidt på det med humor, orm.
Jeg griner indeni.
- Hr. Magorium. - Tager du imod hulahop-udfordringen?
- Vi har nogle alvorlige problemer. - Jeg har ingen alvorlige problemer.
Jo, De har.
Ifølge denne faktura skylder De et brasiliansk firma -
- 300.000 dollars for et magisk dørhåndtag.
Det er jo latterligt.
300.000 dollars for et dørhåndtag!
Jeg har højst betalt 200.000. Grib.
- Og Bellini? - Bogbyggeren Bellini bor i kælderen.
- Har De en lejer i kælderen? - Jeg kan da ikke smide ham ud.
Jeg kan se her, at de har haft op til flere fiktive personer ansat.
- Såsom? - Kongen af planeten Yaweh.
Han er ikke konge, og Yaweh findes ikke.
- Men han er ikke fiktiv. - Hvis planeten ikke findes...
Hr. Weston. Man kan ikke bebrejde folk, at de har ambitioner.
Undskyld. Jeg lod mig vist rive med.
Jeg syntes, det var så sjovt, men...
Undskyld.
- Hvem har lavet den? - Det har jeg.
- Hvem hjalp dig? - Ikke nogen.
- Lige et hurtigt spørgsmål, Mahoney. - Hvad er der?
Du må forklare mig, hvad det er, hr. Magorium har fundet på.
- Fundet på? - Ja, se her.
En underskrevet kreditnota fra Thomas Edison.
"Tak for ideen" står der ved siden af en tegning af en el-pære.
- Er det rigtigt? - Nej, det er ej.
Synes du, en kreditnota fra Thomas Edison virker realistisk?
Den er jo underskrevet.
Vent lige lidt!
Vent, Mahoney!
Jeg har bare brug for en logisk forklaring.
- Det er en magisk legetøjsbutik. - Den slags findes ikke.
- Mener du speciel? Unik? - Jeg mener magisk.
Hvad så med...
...vildt fed?
Bag ved mig er der...
...en legetøjsbutik. Den er både stor og besynderlig, -
- men det er bare en legetøjsbutik.
Jeg vidste det, da jeg så det jakkesæt.
- Vidste hvad? - At du er en "bare-fyr".
Sådan en som dig. Samme frisure, samme jakkesæt, samme sko.
Uanset hvad han ser, siger han: "Det er jo bare en butik."
"Det er bare en bænk." "Det er bare et træ."
Det er bare, hvad det ligner.
Jamen det er jo bare en butik.
For dig er det sikkert, ja.
TINDRER DU? BESØG EDWA RDS-PLANETARIET
Jeg må indrømme, -
- at jeg er meget skuffet over dig.
Det er i orden at være trist eller bange, -
- men der er ingen grund til at blive grå og surmule.
Sådan en opførsel ville jeg have forventet af en ny butik, -
- men en butik på din alder, der mukker!
Det er slet og ret rædselsfuldt.
Jeg tager af sted i morgen, -
- men Mahoney, det kære væsen, skal nok tage sig af dig.
Beklager, men sådan er det altså, -
- og det kan din opførsel ikke ændre på.
Hun elsker dig. Og det gør jeg også.
Vi må gå morgendagen i møde -
- med beslutsomhed, glæde og mod.
Så lad være med at være sur.
Jeg forventer, at du tager dig sammen...
...og opfører dig pænt, når jeg tager af sted.
Dette kapitel hedder: "Find det mentale. Det er fundamentalt."
Ham den nye, ormen, er lidt stiv i det.
Var du i butikken hele dagen?
Jeg lavede en hel masse. Jeg byggede en skulptur og spillede dingbat, -
- og så regnede jeg ud, hvordan en kabale går op hver gang.
- Det er jo noget, man gør alene. - Der var da også andre mennesker.
Du fik lov at komme hjem fra lejren, hvis du lovede at være mere social.
De andre børn kan ikke lide mig.
Jo, de kan. De skal bare lære dig at kende.
Nej, de kan ej. De synes, jeg er sær.
- Fordi du bygger skulpturer. - Ingen gider jo lege med mig.
- Har du da spurgt nogen? - Nej.
- Du må da give dem en chance. - Jeg ved jo, hvad der sker.
Nej, du gør ikke, skat. Mennesker er fulde af overraskelser.
Vælg nogen. Bare en eller anden.
Vælg en, du ikke kender, og prøv at blive venner med ham.
- Jamen hvad skal jeg gøre? - Du kan begynde med at sige "hej".
HEJ
JEG HEDDER ERIC
JEG HEDDER HENRY
KAN DU LIDE AT SPILLE DAM?
DET KUNNE JEG DA JEG VAR DRENG
SKALVI SPILLE?
NÅR DU ER FÆRDIG MED AT ARBEJDE?
JEG ER ALDRIG FÆRDIG MED AT ARBEJDE
NÅ
Mahoney.
- Jeg har en gåde. - Ikke nu.
Hvad er lille, fantastisk og siger "av"?
Aner det ikke.
Meget morsomt. Hvad er der galt med det hjørne?
På trods af mine anstrengelser -
- har butikken svært ved at acceptere min afsked.
Afsked?
Det skulle være en overraskelse, men det synes butikken åbenbart ikke.
Det er en af de bedste.
Hvad skulle være en overraskelse?
- Jeg forærer dig butikken. - Forærer De mig butikken?
Tillykke!
Undskyld. Har I "Peter Pedal på hospitalet"?
Mahoney?
Jeg spørger ad.
Det er en fantastisk bog.
- Har De læst den? - Læst den?
Jeg har spist brunch med manden med den gule hat.
Jeg kan altså ikke tage imod butikken.
Du ville jo have et nyt job.
Jeg vil skrive musik, ikke køre butikken.
Du gør det jo så godt.
- Hr. Magorium. - Ja?
Tak, Bellini. Den er til den rødhårede herre derhenne.
Hvorfor har De ikke sagt noget?
Så ville det jo ikke være en overraskelse.
Hvad hvis jeg ikke vil have butikken?
- Hvorfor vil du ikke det? - Jeg kan ikke køre den.
Den hedder jo: "Hr. Magoriums Magiske Legetøjsbutik."
Det lyder flot.
Og så er De magisk. Det er jeg ikke.
Hvad skal De lave, hvis jeg kører butikken?
- Jeg skal af sted. - Skal De af sted?
Undskyld. Der er noget galt med bogen.
Galt?
Det er jo det rene volapyk.
Den driller bare. Jeg giver Bellini besked.
- Hr. Magorium! - Ja, Mark.
Kom.
Det er sært på en underlig måde.
Vi malede med fingermaling, og så kiggede Katie op. Se.
Alle farverne er forsvundet.
Vi må tjekke Døren Til Rummene.
TØNDEBÅND
Rotter?
TOGE
Heppekor?
For syv sytten! Kig i Den Store Bog.
En lækkerbisken, tak.
Tyngdeloven er trådt i kraft.
Jeg bad om en lækkerbisken og fik en lemur.
Dem fører vi da ikke. Og hvad er en lemur egentlig?
- Vi har ikke tid til det her! - Vi har ikke tid, Mahoney!
Hvor er Eric?
Jeg må gøre noget.
Eric. Vi har problemer.
Væk!
Hjælp!
Vi går nu.
Der er lidt problemer med butikken i øjeblikket.
Gå venligst mod udgangen i god ro og orden.
Føj!
Hold jer fra slimpigen.
Tre, to, en, start!
Luk butikken. Vi mødes ovenpå.
Pis!
- Hvad sker der? - Aner det ikke.
- Kan du ikke fange lemuren? - Nej. Jeg er tandlæge.
Jeg kan heller ikke. Jeg er ni!
Undskyld.
Jeg er meget skuffet over den bog, jeg lige har åbnet.
Så er butikken lukket.
- Er du her? - Det ser sådan ud.
Sæt dig ned, Mahoney, så vi kan komme i gang med mødet.
Mortimer og jeg havde lavet en lille, let anretning, -
- men han har ædt pandekagerne.
- Hvem er Mortimer? - Zebraen.
- Glem det, Eric. - Må vi få ro?
Første punkt på dagsordenen: Eric.
- Genial hat. - Tak.
Andet punkt på dagsordenen: Butikken er edderspændt.
- Edderspændt? - Det kan du da ikke have overset.
- Han overser det meste. - Ikke brevet fra kommunen.
I så fald havde I stået med en SP-435'er og et notarbrev.
- Han sad inde på kontoret. - Javel ja.
Jeg vil tro, at butikken reagerer så voldsomt -
- på grund af min forestående afrejse.
Jeg har prøvet at tilføre butikken den samme fantasi og de følelser, -
- som børnene, der kommer her, har.
Derfor reagerer den også lige så barnagtigt som sine gæster.
- Den bliver edderspændt. - Ja, Mahoney.
Har den brug for en pause?
Undskyld, men hvordan kan en butik blive edderspændt?
Har I ikke forklaret ormen, at det er en magisk legetøjsbutik?
En magisk legetøjsbutik kan finde på hvad som helst.
Den begyndte først at blive grå, da Henry dukkede op.
- Det ved jeg godt, Eric. - Hvad?
Jeg kan da bare udfylde et skema og få en anden herhen.
- Udfylder du skemaer hele tiden? - Nej, jeg modtager også skemaer.
Det her er ikke min skyld. Jeg sad bare inde på kontoret.
- Der var det "bare" igen. - Ti stille bare et øjeblik.
Så er det godt!
Butikkens reaktion har ikke noget med hr. Westons tilstedeværelse at gøre.
Han er her udelukkende for at klarlægge min arv til Mahoney.
Deres arv?
Skal Mahoney køre butikken? Fedt!
- Hvad mener De med arv? - Ifølge testamentet er du arving.
Hvorfor er der et testamente? Hvor ved du det fra?
Jeg har jo fortalt dig, at jeg skal af sted.
Jeg troede, De skulle på pension eller på ferie. Hvad mente De da?
Mahoney, jeg tror, han mener, at han skal op i himlen.
- Ikke? - Himlen, Elysion, Shangri-La.
Måske kommer jeg tilbage som en humlebi.
- Skal De dø? - Jeg kalder det at tage af sted.
- Øjeblik. - Mahoney...
- Er De syg? - Nej.
Hvornår havde De så tænkt Dem at tage af sted?
Ved halvfemtiden.
I morges snakkede han sort, -
- og så faldt han pludselig om.
Da han kom til sig selv igen, opførte han sig sådan her.
Med vrangforestillinger?
- Han taler usammenhængende. - Plidderpladder! Sludder og vrøvl!
Han siger, han har en magisk legetøjsbutik, og at han er 242 år.
Nej, jeg er ej. Jeg er 243 år. Du var da med til fødselsdagen.
Han må have fået et slagtilfælde.
Det eneste, jeg nogensinde er blevet slået af, er geniale ideer.
- Hvorfor lyver du? - Fordi jeg er nødt til det.
- Dine bukser kommer til at flyve. - Nå, men De er nødt til at leve.
Lille skat...
...det har jeg gjort.
Hej.
- Det her er rigtig svært. - Ja, det er det.
- Jeg er meget bekymret. - Det er jeg også.
Jeg har ikke kunnet finde skyggen af et forsikringspapir.
- Det er hundedyrt at være indlagt. - Orm.
- Han dør måske. - Netop derfor bør vi forberede os.
Jeg fik det at vide for en time siden.
- Jeg prøver at hjælpe. - Du hjælper ikke.
Det er bare... ingenting.
- Måske skulle du bare tage hjem. - Jeg kan godt blive her.
- Tag hjem. - Okay.
Du skal ikke være så hård ved ormen.
Han vil snakke forsikring.
Det er det eneste, han kan finde ud af at snakke om.
- Hvad skal vi gøre? - Det ved jeg ikke.
- Men der er et andet problem. - Hvad?
Hr. Magorium...
...har ikke noget nattøj.
- Lægerne kan ikke finde noget. - Nej, for jeg er sund og rask.
- Hvorfor skal De så af sted? - Fordi tiden er inde.
- Bare derfor? - Ja.
- Hvad skal vi gøre uden Dem? - Køre butikken.
- Jeg ved ikke, hvordan man gør. - Derfor fik du Congreve-terningen.
- Hvad har du gjort ved den? - Ingenting.
- Har du ikke nogen ideer? - Jeg kan sikkert finde på noget.
Ja, der er masser af muligheder.
Men hvad tror du, der ville ske, hvis nogen bare en enkelt gang...
...troede på den?
Jeg forstår ikke...
Eric! Hvad bringer sådan en ung og rørig knøs -
- til dette kammer for den syge og dårligt forsikrede?
Jeg har købt et par ting til Dem i kiosken.
Eric, vil du blive her, mens jeg taler med lægen?
Hvorfor skal du tale med lægen? Er du syg?
Hvad har du købt, Eric?
Lad os se.
Pyjamas.
- Tandbørste. - Jeg bliver helt elektrisk.
Og...
Et mikroskop.
En vandslange...
...med mundstykke.
- Et bræt. - Splinternyt.
Og den her.
- Hvad er det? - En eufonium.
Fantastisk! Må jeg se?
Hvis han ikke er syg, er vi nødt til at udskrive ham.
Vi kan ikke tage os af raske mennesker, selvom de er magiske.
Du må tage ham med hjem.
Han har besluttet sig for, at det er tid til at tage af sted.
Så sørg for, at han har noget at leve for.
Hvad i alverden?
- Hvad laver De? - Øver mig på eufoniumen.
Jeg kan spille på psykiatrisk afdeling i morgen.
Folk ligger og sover.
Skal I ikke have en tilladelse til at konfiskere en eufonium?
- Hvor har De den fra? - Jeg fandt den i et af skabene.
- Vi har ikke instrumenter i skabene. - Hvor kunne den ellers have ligget?
- Hvad laver du deroppe? - Jeg står på en stol.
Så er det godt! Ud med jer begge to.
I kan besøge ham igen i morgen.
- Farvel. - Farvel, Eric.
Farvel, Mahoney.
De må ikke tage af sted inden i morgen.
Det er en aftale.
Og nu skal De sove, unge mand.
Ja, det her har virkelig været opslidende.
- Hvad skulle han oppe på stolen? - Sikre sig, at rummet var stort nok.
Hvis du skal hjælpe mig, -
- hvis du skal give mig en indsigt, der kan løse alle problemerne...
...vil du så ikke nok gøre det nu?
Godt, så klarer jeg det selv.
Dette kapitel hedder: "Det er aldrig for sent at skifte mening."
"Eller bukser."
- Godmorgen. - Hvordan har han det?
Jeg er her kun for at hente nogle ting til hr. Magorium.
Jeg sætter mig ind på kontoret.
- Medmindre jeg skal arbejde herude. - Det må du selv om.
Jeg mener, hvis nu der opstår et legetøjs-nødstilfælde.
- Så kan jeg hjælpe. - Hjælpe?
Hvis nu lille Timmy har fødselsdag, og nogen er på jagt efter Lego.
- Vil du passe butikken i dag? - Jeg er her jo allerede...
Ja, det vil jeg gerne. Jeg har ventet på dig i to timer.
- Hvorfor det? - Fordi jeg er et fjols.
Jeg ville ikke have, du skulle tro, at jeg var ligeglad, -
- for det er jeg ikke.
Nogle mennesker køber blomster, sender et kort eller giver et kram.
Jeg sørger for, at folks papirer er i orden.
Men i dag ville jeg prøve noget nyt, for jeg kan godt lide dig, -
- og jeg vil gerne hjælpe.
Orm...
...hvad ser du, når du kigger på mig?
Smukke øjne.
Nej, jeg mener...
...kan du se noget, der tindrer?
Har du da glimmer i ansigtet?
Nej, en tindren.
Hvilken slags tindren?
En refleksion af noget stort, der prøver på at bryde ud.
Glem det.
Måske er det snarere en blinken end en tindren.
- Glem det. - Eller et glimt.
- Der er det der med hånden. - Det er en vane.
Kan det ikke være en tindren?
Godmorgen, min skønne.
- Bukser. - Hvad er der med dem?
Ingenting.
Bukser.
Jeg har også nogen.
- Til butikken? - Nej, De skal med mig.
Jeg er lidt nervøs, for det her er frækt og barnligt.
Jeg kan næsten ikke vente.
Klar? På tre.
Hvorfor skal det altid være på tre?
- Okay, så på triskaidekafobi. - Den var god.
Klar, parat, triskaidekafobi!
Triskaidekafobi!
Må jeg tale med din chef?
Tim. Han vil gerne tale med dig.
Ja?
Det er en stor ære.
Jeg har et spørgsmål om pølsebrød.
Det var det sidste.
- 37 sekunder. - Flot arbejde. Nu venter vi.
Nej, vi trækker vejret, mærker pulsen og regenererer.
Vores hjerter slår, vores hjerner skaber, og vores sjæle indtager.
37 vel anvendte sekunder er et helt liv.
Det undrer mig, at ingen ved det.
Nogen i hotdog-branchen må da have bemærket ubalancen.
Hvad med her?
Jeg er helt forvirret. Hvad nu?
Dans!
Du er genial!
Sikke en fantastisk sidste dag.
- Dans videre. - Nej tak.
- Hvorfor har du gjort alt det her? - For at vise, hvad De går glip af.
Jeg troede, det skulle være den bedste sidste dag.
- Det kan det ikke være. - Jamen det er det.
Takket være dig, bliver det en strålende dag.
Nu mangler jeg bare at ringe fra en telefonboks, så er mit liv fuldendt.
Hvad?
Her?
Du har ret.
Du er genial.
Du er god til tal.
- Godmorgen. - Ja, godmorgen.
- Her er stille i dag. - Ja.
Mahoney var forbi, men ellers er det kun mig.
- Har du været her helt alene? - Ja.
Og butikken skvattede ikke sammen?
- Hvad laver du? - Skriver varenumre ned.
- Jeg mener med Einstein. - Hvad?
Jeg stod bare og nussede. Et eller andet skal man jo lave.
- Stod du og legede? - Nej nej.
Jeg holdt mig bare i gang. Der skete jo ikke så meget andet.
- Ved du, hvad jeg mener? - Ja.
Det hedder at lege.
Det er helt i orden. Du må gerne lege med legetøjet, orm.
Jeg siger det ikke til nogen.
- Værsgo. - Tak.
Hr. Magoriums Magiske Legetøjsbutik. Vi sælger legetøj, ikke reservedele.
Hej, Eric. Jeg ringer fra en telefonboks.
Godt.
Jeg vil sige to ting. For det første: Storartet hat.
- Tak. - For det andet.
Få dig nogle venner.
- Okay? - Ja.
Jeg elsker dig.
Må jeg tale med ormen?
Telefon, Henry.
Hej, orm. Jeg skal fortælle dig noget vigtigt.
Indkast venligst 35 cent.
Han regner det nok ud.
Prøv igen.
Kom nu.
Det er altså noget pjat.
En gang skal jo være den første.
Prøv igen.
- Hvad laver du? - Vi har en nervøs spiral.
- Vi to har da klaret det fint. - Ja, det har vi.
- Men legetøjet er stadig vredt. - Ja.
- Skal vi lukke butikken? - Ja.
- Godt. Så er det dam. - Hvad?
Dam.
- Jeg skal tilbage til kontoret. - Kom nu. Bare ét spil.
Måske en anden gang.
Bare et?
- Henry? - Ja, Eric.
- Har du noget imod... - Hvad?
Mahoney plejer at følge mig hjem, og det er ved at blive mørkt.
- Skal jeg følge dig hjem? - Ja tak.
- Hvor har du de hatte fra? - Fra mit værelse.
- Hver dag har du en ny på. - Jeg samler på dem.
Samler du på dem?
Hr. Magorium siger, jeg har den flotteste hattesamling, han har set.
Jeg kender folk, som ejer hatte, men jeg kender ingen hattesamlere.
Vil du se dem?
Nu må du ikke blive alt for overvældet.
Hold da op!
Sejt, ikke?
Da du sagde "mange", troede jeg, du mente 20 stykker.
Nej, jeg har endnu flere.
- Går du med dem alle sammen? - Ja, ellers er det jo spild.
- Vil du prøve en? - Nej tak.
Henry.
Vi ved begge to, at du gerne vil prøve en hat.
Hvor skal jeg dog begynde?
Vi må købe en tandbørste til dragen, Deres Excellence.
Den har slugt byen, så dens ånde er forfærdelig.
- Har den ædt byen? - Den åd bageren og hans kone.
Den åd snedkeren og hans tre sønner og til dessert...
...kom herhen... åd den skoflikkeren.
Gå hen og børst dragens tænder, nar.
- Kan han da lide mig? - Og?
Han er ret stor, og...
...jeg har en påfaldende lighed med en tandstik fra det fjerne.
Eric?
Er der nogen?
- Hvem er det? - Ormen.
- Henry. - Undskyld, Henry.
- Hvem Henry? - Henry Weston. Jeg arbejder...
Hvad laver du her?
Jeg legede.
Du må ikke være så sur. Henry er min ven.
Er jeg?
- Ja. - Fedt.
Er du ikke lidt for gammel til at klæde dig ud?
Jo, og det er også blevet sent.
Jeg har noget arbejde, jeg skal have lavet.
Hvad med dine pligter, Eric?
- Han har arbejdet i butikken... - Var du ikke på ved ud?
Vi ses.
- Mahoney. - De må ikke tage af sted.
Lille skat...
Jeg er ikke klar til, at det skal slutte.
Beklager.
Da Kong Lear dør i femte akt, ved du så, hvad Shakespeare skriver?
Han skriver: "Han dør." Ikke andet.
Ingen store ord eller metaforer.
Kulminationen på det største litterære værk er:
"Han dør."
Der skulle et geni som Shakespeare til at finde på: "Han dør."
Hver eneste gang jeg læser de to ord, -
- bliver jeg så ulykkelig.
Det er helt normalt at være trist, men ikke på grund af de to ord.
På grund af det liv, der gik forud for ordene.
Jeg har levet gennem alle mine fem akter, Mahoney.
Jeg forventer ikke, at du er glad.
Jeg beder dig bare om at vende bladet og læse videre, -
- så den næste historie kan tage sin begyndelse.
Hvis nogen spørger til mig, -
- skal du fortælle om hele mit vidunderlige liv.
Afslut så med et kort og beskedent: "Han døde."
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Dit liv er en opgave.
Du skal være den voksen.
Farvel, min kære.
LEGETØJS-IMPRESARIO SKOENTUSIAST
Så slemt er det ikke.
Vi kan godt få det til at køre.
Ikke, Mahoney?
Lad os se, om den ikke bliver sig selv igen.
- Jeg er ked af det, Eric. - Du må ikke gå.
- Eric... - Du må ikke gå, Mahoney.
- Den trænger bare til lidt magi. - Ja.
Men jeg har ikke noget.
Dette kapitel hedder: "En frisk start."
TIL SALG
- Hvad laver du? - Jeg spiller Jennifer Juniper.
- Hvorfor det? - Fordi nogen ønskede den.
- Hvad laver du her? - Tjener penge.
- Åbn butikken. - Det kan jeg ikke.
Jeg kan ikke, for jeg er ikke hr. Magorium.
- Er det derfor, den er til salg? - Ja. Jeg er ked af det.
- Er det her din drøm? - Nej, men jeg kan ikke andet.
- Hold op med at sige det! - Jeg ved godt, det er svært for dig.
Det er også svært for mig.
- Jeg kan ikke være et barn længere. - Det var derfor, du fik butikken.
Du godeste, hvor er her deprimerende!
- Må jeg lege lidt? - Ja da.
- Du må ikke røre ved noget, Jack. - Det er helt i orden.
Nu skal De se trappen.
Ved du, hvordan man gør?
Nu skal du se.
Sejt!
- Det er en magnet. - Hvordan virker en magnet?
Det ved jeg ikke. Det er...
Er det magi?
Tja...
Det tror jeg faktisk, ja.
De der planeter og raketten...
Det er da fuldstændig upraktisk.
Det var ikke meningen, at det skulle være praktisk.
Her er i hvert fald masser af plads.
- Følger inventaret med? - Ja, kasseapparatet.
Rutsjebanen, træet, -
- planeterne, raketten, Døren Til Rummene...
Okay.
Jeg giver besked.
Kom, Jack.
- Se her, mor. - Det har mor ikke tid til.
Smør det godt ud.
De hører fra os.
Det er magi, mor!
Jeg har et godt tilbud til dig vedrørende butikken.
Selvom jeg ikke kan tilbyde det fulde beløb, da jeg kun er ni, -
- tror jeg, du vil finde mit tilbud interessant.
Jeg kan tilbyde Mahoney en udbetaling -
- på 237 dollars i småpenge og en pengegave fra min bedstemor.
Du får mine lommepenge samt en stor del af butikkens ugentlige omsætning.
Her taler min alder til min fordel, -
- da jeg har mange uger tilbage af mit liv.
- Det betyder flere lommepenge. - Hvorfor gør du det her?
Jeg vil gerne ind på ejendomsmarkedet.
Lave nogle handler og skabe mig et navn.
- Eric... - Vi kan kun investere i fremtiden.
Hold nu op.
Jeg vil ikke have, at andre køber forretningen.
- Okay. - Du får hattene med i købet.
Nej.
Der må da være noget, jeg kan gøre.
Hun er ved at begå en frygtelig fejltagelse, orm.
Det kan vi ikke lade ske.
Du er min ven.
Hjælp mig. Vil du ikke nok?
HEJ
Hej.
Hold da op! Hvad er der sket?
Det vil du nok ikke kunne forstå.
Jeg har nyheder.
Der er kommet et tilbud på forretningen.
Et kontant tilbud fra hende, der var her tidligere.
Hun er meget vedholdende, så kig på papirerne i aften.
Okay.
- Synes du, jeg skal slå til? - Altså...
Synes du, jeg skal slå til?
Rent professionelt synes jeg, det er et meget flot tilbud.
Det ville være dumt at sige nej.
Men jeg er her ikke i embeds medfør.
Jeg er her som din ven. Og jeg synes, du skal beholde butikken.
Du tror jo ikke på butikken.
Det vil jeg gerne, men jeg kan bare ikke.
Du kan bare ikke?
Nå nej...
- Hvad er det? - En Congreve-terning.
Den kan åbenbart hjælpe mig med at løse mysteriet.
Det ligner et stykke træ.
- Det er det også. - Og det skal kunne hjælpe dig?
Det er et magisk stykke træ, som måske i de rette hænder-
- vil kunne afsløre noget så stort, at vi ikke kan forestille os det.
- Det er jo umuligt. - Du forstår det ikke.
Hver evig eneste dag skete der i den her butik helt umulige ting.
Tror du virkelig på det?
- Du kunne ikke se det. - At det ikke bare er et stykke træ?
Det tror jeg på af hele mit hjerte.
Men det var kun hr. Magorium, der kunne skabe det.
- Det var hans butik. - Altså...
Det var sødt af dig at komme, men det er forbi.
- Sig lige det der med træstykket. - Det er magi.
- Hvad er der i vejen? - Sig, at det er mere end træ.
Det er mere end træ.
Det flytter sig i hvert fald.
Flyt dig.
Det kan du godt gøre bedre. Flyt dig.
Hvis du falder, skal jeg nok samle dig op.
Flyt dig.
Det er løgn.
Dette kapitel hedder: "Man skal tro på det for at se det."
Eller: "Ormen er rundt på gulvet."
Orm...
Godmorgen, smukke.
Der er folk her.
Godmorgen, godmorgen til hele bondegården.
- Godmorgen. - Undskyld, jeg måtte vække dig.
- Hvad er der galt? - Jeg slog hovedet, da jeg besvimede.
- Hvad mener du? - Da jeg gik kold.
- Det så jeg da ikke. - Jo, i går.
- Jeg tog hjem. - Jamen inden...
- Jeg besvimede. - Du er vist lidt rundt på gulvet.
Jeg besvimede, da terningen begyndte at flyve.
- Hvilken terning? - Hvad mener du?
Congreve-terningen. Den fløj rundt i butikken.
Det må du have drømt. Du skulle jo ordne hans papirer.
- Du må være faldet i søvn. - Nej, jeg besvimede.
Det er lige meget. Jeg sælger butikken.
- Vi underskriver salgsaftalen i dag. - Det kan du ikke.
Det er en magisk butik.
- Tror du virkelig på det? - Ja.
- Er det ikke lidt svært at tro på? - Nej, slet ikke.
Jeg tror, du kan forvandle butikken til lige, hvad du vil.
Det er dig.
- Du er et stykke træ. - Er jeg et stykke træ?
Ja, Mahoney. Det er dig.
Du skal ikke tro på terningen eller butikken eller mig.
Du skal tro på dig selv.
Hold da op!
Hvad er der?
En tindren.
Og sådan begyndte Molly Mahoneys historie.
- Hvad synes du, Milo? - Ikke dårligt.